Jeg tenker ikke mye på skoletiden og føler ingen nostalgi for den.
Men jeg husker gymnaset.
God morgen! Velkommen skal dere være til ny termin.
Vi tenkte at vi satt i et bur og ventet på å få slippe ut i livet.
Synd for ham.
Og at vi da ville være på universitetet.
Vi kunne umulig vite at livet allerede var begynt.
Vi skulle bare slippes ut i et større bur.
Og med tiden i et enda større bur.
Når man er ung, vil man at følelsene skal være som i litteraturen.
De skal snu livet på hodet og skape noe helt nytt.
Men etter hvert som tiden går stadig fortere -
- og vi kastes inn i middelalderen og så i alderdommen, -
- vil man jo ha noe mer moderat.
Man vil at følelsene skal støtte livet slik det er blitt.
De skal fortelle deg at alt ordner seg.
Er det så ille?
"Ifølge din siste undersøkelse regner 95 % av britiske bilister seg -
- som bedre sjåfører enn gjennomsnittet.
Men i begrepet 'gjennomsnittlig' inngår jo de aller fleste, eller?
Anthony Webster, London."
- Bra timing! - Unnskyld?
Flott dag.
Takk.
- Kan jeg hjelpe deg? - Jeg ville bare ta en titt.
Jøss...
Disse var flotte!
Hva koster denne?
2399 pund.
- 2000? - Sjelden modell.
- Fungerer den? - Ja visst.
- Hvor finner du dem? På nettet? - Vi har solgt Leica lenge.
- "Vi"? Det er vel bare du? - Jeg kan hjelpe deg hvis du ser noe.
Har du noe billigere?
Leica III koster 500.
Verdens beste kameraer. Folk kjøper dem fordi de elsker dem.
Jeg hadde hatt råd til mye hvis jeg ikke hadde barn.
- Har du barn? - Unnskyld?
Jeg har to småjenter.
Jeg har en datter.
Fedre og døtre, hva? Spesielt bånd.
Greit. Jeg får komme tilbake når ungene er flyttet hjemmefra.
- Tony Webster. - Ha en fin dag, Tony Webster.
Hei, Margaret.
Jeg ville minne deg på at du skal på svangerskapskurs med datteren din.
- I kveld? Nei, det kan jeg ikke. - Du må skrive opp sånt!
Susie regner med deg, og jeg kan jo ikke!
- Jeg tuller bare. - Fælt så munter du var!
Kle på deg noe du kan bevege deg i.
Lycra. Heldress. Veldig lekkert!
Hva gjør du i kveld?
- Jobber, som vanlig. - Gjør du?
- Du må avgi rapport i morgen. - Hvordan er det med foten?
Ha det, Tony.
Hyggelig.
- Hei! - Det er meg.
- Ikke mor? - Hun sendte meg i stedet.
Din aldrende ridder på sin hvite hest.
- Kan du vente litt? - Får jeg ikke komme inn?
Takk.
- Greit, far, da drar vi. - Har du sett dette?
Ja, det er den helsikes naboen.
- Hva skjedde? - Badekaret rant vel over.
- Det er jo helt vilt. - Jeg vet det. Kom nå.
- Jeg skal skrive til dem. - Ingen skriver brev lenger.
Jeg må advare deg om at det er lesbiske på kurset.
Jeg har møtt mange lesbiske, bare så du vet det.
- Kunstig befruktete lesber? - Jeg kjente ei som var pasteurisert!
Prøv å ikke si noe helskrudd, bare.
Kurslederen tar dette veldig seriøst.
Det gjør hun sikkert.
Jeg heter Tony og er stand-in-mor, for morens mor.
Gyng og finn rytmen.
- Men nå er jeg sterilisert. - En mann med erfaring.
Nå kommer en ri. Rett i ryggen.
Hei, jeg heter Susie, dette er min første.
Jeg skal ha en gutt i oktober.
Du har beskyttende armer rundt deg og barnet, så dette går bra.
- Jeg tror at han skal hete Joshua. - Sier du det?
Nå kommer neste bølge.
Går det bra?
Prøv å komme deg lenger ned. Sånn ja.
Partnerens smidighet har også noe å si.
Det er viktig å finne stillinger som føles bra for begge.
Ja, det var fantastisk og skikkelig moro.
- Vent litt. Du skal få noe av meg. - Ja vel.
Oi sann!
Vær så god.
Du må følge med i tiden, især nå når jeg er høygravid og mor er invalid.
Du er mitt eneste håp. Ha det, far.
- God morgen. - Sånn passe.
Da skal vi se...
Og så må du... Beklager. Der.
Da får du ha en fin...
"Kjære Tony. Jeg synes at du skal ha dette vedlegget.
Adrian snakket alltid så godt om deg.
Det kan være et interessant, om enn smertefullt minne fra fortiden.
Jeg etterlater deg også litt penger.
Det virker sikkert merkelig for deg, og jeg vet faktisk ikke selv hvorfor.
Men jeg ønsker deg alt godt, også fra det hinsidige.
Vennlig hilsen Sarah Ford.
P.S. Det høres kanskje rart ut, men han var lykkelig de siste månedene."
Mr. Webster?
"Kjære Tony. Jeg synes at du skal ha dette vedlegget.
Adrian snakket alltid så godt om deg.
Det kan være et interessant, om enn smertefullt minne fra fortiden."
Det er dette vedlegget jeg savner.
- Vi har ikke det her hos oss. - Unnskyld?
Vi har det ikke her hos oss.
Hvor er det?
Hos testamentsfullbyrderen, Mrs. Fords datter.
Veronica? Du har vel bedt om å få det?
Ja, det har jeg.
- Hvorfor gir hun det ikke fra seg? - Det vet jeg ikke.
Hva er det egentlig du vet? Hva er det? Har du sett det?
Nei, det har jeg ikke. Men jeg kan undersøke det, hvis du vil.
Ja takk.
Mrs. Fords testamente oppgir den andre gjenstanden som...
- ...en dagbok. - Mrs. Fords dagbok?
Det framgår ikke.
- Kunne jeg få Veronicas adresse? - Ikke uten klientens tillatelse.
Vi kjenner hverandre... kjente... for lenge siden.
Jeg må ha hennes tillatelse først.
Kan du vennligst be om den?
- Det skal jeg. - Takk.
Selv takk.
- Hyggelig å hilse på deg. - Far vel.
Og jeg vil bare påpeke at ekskona mi er skrankeadvokat.
- Alt ser ut til å stemme. - Da vet vi at hun har dagboka.
- Hvem da? - De der er veldig usunne.
- De er slimdannende. - Unnskyld, doktor Webster!
Jeg visste ikke at dette gjaldt mitt brødpinneinntak!
Det blir bedre når jeg får mat, hvis vi får bestille.
- Hva skal det være? - Carbonara, takk.
Penne con salsa di pomodoro e basilico.
Takk.
Fortell, da!
Liker du ikke festen?
Det er ikke min greie.
Jeg er manisk depressiv.
Ikke enda en.
Clifton-broen. Jeg har bestemt meg.
Ferdig.
Da så.
Det var hyggelig å treffe deg.
Tony.
Jeg lurer på hvor langt det er ned.
Det er 75 meter.
Ikke så langt.
Hvorfor har du uret på innsiden?
Har jeg? Jeg vet ikke.
Hva studerer du?
Le français.
- Oui. - Parlez-vous français?
Oui.
Bougez pas.
Magnifique.
Skål.
Du har fremdeles ikke sagt hva du heter.
Det gjør jeg ikke -
- til fremmede menn jeg nettopp har truffet.
- Sarah høres ut som ei skrulle. - Hun heter Veronica.
Sa du ikke at det var Sarahs dagbok?
Jo, som jeg har arvet av Sarah Ford.
- Som er...? - Veronicas mor.
Lå du med Veronica eller Sarah?
Faktisk ikke noen av dem, dessverre.
Veronica og jeg var sammen.
- Kjærester. - Ja, vi var et par.
- Men det... - Og slik ble du kjent med Sarah.
- Ja. - Bra. Nå går det framover.
Han har visst tenkt å flytte inn!
Du ser nervøs ut. Dette er far.
- Tony. - David.
Jeg har hørt mye om deg. Nå drar vi hjem, turtelduer.
Bare piss i vaskefatet om natta hvis du vil.
Ikke verst, hva?
- Jack. Storebror. - Tony.
Vi har hørt mye om deg.
- Du liker vel lammekjøtt, Tony? - Unnskyld?
- Det blir lam til middag. - Ja vel.
Utmerket.
Jeg liker det lettstekt.
Du skal få pakke ut.
- Her får du ovnsbakt potet, Tony. - Takk.
- Takk, alt ser veldig godt ut. - Helt enig.
Får jeg også, mor?
- Takk. - Hvor mange?
- En til. - Send videre.
Bare sett i gang.
Jeg har en god venn som studerer ved Cambridge.
Adrian Finn.
- Burde jeg vite hvem det er? - Han studerer filosofi.
Jeg kondolerer.
- Du har ikke fortalt hva du studerer. - Engelsk litteratur.
Hva har du tenkt å bruke litteraturgraden til?
Jeg vil gjerne skrive.
- Skrive? - Ja. Dikt. Poesi.
En dikter.
- Hvem er din yndlingsdikter? - Mor...!
- Dylan Thomas. - Den dystre waliseren.
Og vindene blomstret Og brudene på åkeren
Sådde neste sommers frost
Bra, Jack.
Skjønner du hva jeg må leve med, Tony?
Jeg har sans for Larkin.
Han er også fabelaktig.
Jeg jobber dagen lang Og er halvfull hver natt
Jeg våkner klokken fire I et lydløst mørke jeg stirrer
Ved gardinenes kant Tar lyset atter fatt
Flott.
God natt, da.
Jeg skjemte meg vel ikke ut under middagen?
- Hvorfor hvisker du? - Jeg vet ikke.
Beklager.
Jeg håper du sover syndig godt.
Du må forstå hvor seksuelt frustrert jeg var som ung.
Men for guds skyld... Stakkars liten.
Er du sikker på at hjertets ild er helt sluknet?
Ganske sikker.
Tenk om den fremdeles ugifte skrulla plutselig kommer inn døra -
-og setter seg ved det bordet.
- Hva gjør fraskilte Anthony da? - Jeg hadde neppe blitt så glad.
Du ruller ikke opp ermene og vrir uret på innsiden?
Jeg skulle aldri ha fortalt det. Kan vi få mer kaffe?
Nå vil jeg høre resten.
God morgen. Leter du etter noe?
Jeg kikket bare.
De andre gikk en tur.
Veronica sa at du ville sove, så vi ville ikke vekke deg.
- Er du sulten? - Ja.
Sett deg.
Du lar vel ikke Veronica slippe unna med alt?
Unnskyld?
Ikke la henne slippe unna med alt.
Jeg forstår ikke helt.
Pokker!
Oi sann!
Beklager.
Jeg er vanligvis flink til å steke egg.
- Jeg tar den for deg. - Takk.
Nå, Jack.
Han får vel duge.
- Takk for at du ville komme. - Det er jeg som skal takke, Mrs. Ford.
Jeg liker moren din.
Du har visst fått deg en rival, V'ron! Og ikke bare du.
- Jeg var ikke ferdig! - Sier du det?
Noe er på ferde.
En du kjente for lenge siden, har etterlatt noe til deg.
Ja, og nå holder de tilbake noe jeg har rett til.
Du kan bestride det eller bare glemme det.
Ta pengene, og inviter meg på billigferie.
250 hver holder til Kanaløyene.
- Jeg mener... - Det er absolutt noe på ferde.
Ring når du vil prate om det for alvor.
Foten er mye bedre, takk.
Hvordan går det med foten?
Jeg har sendt brevene dine videre, alle 13, til miss Ford.
- Og...? - Hun vil ikke gi fra seg dagboka ennå.
Men den tilhørte visstnok Adrian Finn.
Ja vel.
Jeg har spurt om eller når du kan få Mr. Finns dagbok...
Hun skulle altså ha overlevert dagboka til deg.
Det har hun ikke gjort. Du har bedt om den, men hun nekter.
Ja, det er sånn det ligger an nå.
Av erfaring har jeg skjønt -
- at folk trenger litt tid etter et dødsfall.
Mulig det.
Men jeg vil forsikre meg om at du er tydelig på at dagboka er mi.
- Hallo. - Andrew, dette er Tony, min eksmann.
Hei, Tony. Står til?
- Vi er kolleger. - Kan vi snakke litt? Det er viktig.
Da drar jeg.
Hyggelig å hilse på deg, Tony. Vi ses på mandag.
Du kan ikke bare komme hit uten invitasjon.
Du ville jo vite hva det handlet om!
Åpner du?
...fra sommer til høst...
Synd for ham.
God morgen, mine herrer.
Jeg håper ferien var fin, men vi har ingen tid å miste.
Henrik 8.
Har vi et lyst hode i klassen -
-som kan beskrive den tiden?
Simpson. Hva tenker du?
- En urolig tid. - Innsiktsfullt, som alltid.
Men kanskje du kan utdype litt.
En svært urolig tid.
Uff da.
Noen andre?
Finn? Jeg vet at dette er din første dag hos oss, men...
Hva tenker du?
- Jeg vet ikke. - Hva da?
Jeg kan ikke vite noe jeg ikke vet, det er filosofisk selvinnlysende.
- Det eneste vi vet, er at noe skjedde. - Unnskyld?
Noe skjedde.
Det eneste vi med sikkerhet kan si om en bestemt tid, er at noe skjedde.
Bra svar du hadde til Hunt: "Noe skjedde."
Det falt visst ikke i smak.
- Det var et godt poeng. Tony Webster. - Adrian Finn.
Lystig.
- Kjenner du til Dylan Thomas? - Ja.
En av 1900-tallets mest menneskelige diktere.
Det var helt latterlig. Helvetes foreldre!
Adrian Finn, Colin Simpson. Colin Simpson, Adrian Finn.
Og Alex Stewart.
- Glimrende svar du ga Hunt. - Problemer med foreldrene?
Mildt sagt. Du tror du kan stole på dem.
- Så oppfører de seg som... - Henrik 8?
Nettopp!
- Hvorfor har dere uret på innsiden? - Godt spørsmål.
- For å vise at vi er mot... - Hierarkisk påtvungne tidsbegrep.
Og det ser kult ut.
- Dylan Thomas? Interessant. - Ja.
- Er han bra? - Kjenner du ham?
- Ikke noe særlig. - Ikke personlig!
Jeg er lut lei av å se på trepanel.
Jeg beklager så meget, -
- at jeg har noe sørgelig å fortelle dere.
Joseph Dobson, på realfaglinjen, -
-er blitt funnet død.
Han var en begavet elev med gode evner i realfag og moderne språk.
Han ble revet bort i sin ungdoms blomstringstid.
Blomst? Dobson er mer en grønnsak.
- "Var". Det må ha vært selvmord. - Hans bror og søster...
- Hva? - Finn!
Du er uvanlig stille i dag.
Jeg tror ikke jeg har noe å tilføye.
Miraklenes tid er ikke forbi.
Jeg syns ikke historikeres behov for å tilskrive ansvar har noe for seg.
Vil du utdype det?
Historikere vil vite hvem som har ansvaret for hendelser og grusomheter.
Iblant tror jeg det er umulig å vite det.
Fortsett.
Patrick Lagrange sa: "Historien er vissheten som skapes -
- når minnets svakheter møter dokumentasjonens mangler."
Det er seierherrenes løgner.
Men også de beseiredes selvbedrageri.
Ta Dobsons selvmord.
Ja vel.
Vi fikk høre at Dobson begikk selvmord da kjæresten ble gravid.
- Dobsons død er et privat anliggende. - Nei.
Det er også et historisk anliggende.
Vi vet ingenting -
- så lenge vi ikke har Dobsons eget vitnemål. Vi...
Kanskje vi aldri får vite sannheten.
Det kan ikke all verdens intellektuell brauting endre på.
Forstår du problemet, sir?
Ja, Finn, det gjør jeg.
Ifølge Camus er selvmord det eneste sanne filosofiske spørsmål.
Bortsett fra etikk, politikk, estetikk og alt det andre.
- Alt vi studerer... - Det eneste sanne.
Det essensielle, som alt annet hviler på.
Etter skolen skilte vi lag.
Adrian var den eneste jeg ville holde kontakten med.
Takk.
Skål.
Den var god! Nesten like god som sex.
Ingen kommentar.
- Burde vel forbedre min smak i vin. - Eller sex?
Skal vi ikke snakke om -
- at det meste av det du forteller nå, har du aldri sagt før?
Det var ikke viktig.
I alle vår år sammen -
- var det ikke viktig å fortelle om din forrige kjærlighet?
Din første kjærlighet. Og da mener jeg ikke Adrian Finn.
Jeg forstår. I så fall -
- er du virkelig på bærtur, faktisk helt på jordet.
Veronica og jeg var aldri forelsket, det forsikrer jeg deg.
Ga hun ikke deg ditt første kamera?
Det føles ikke riktig.
Tenker du noen gang på hvor forholdet vårt fører hen?
Er dette et dårlig skjult forsøk på å snakke om sexlivet vårt?
Nei.
Jeg har et avslappet forhold til at vi ikke har ligget sammen.
Må det gjøre det?
Hva da?
Føre noe sted, forholdet vårt.
Da var jeg bare glad for at ingen døde eller ble gravid.
Du høres ganske slukøret ut.
Nei. Da blir jeg så full.
Stopp!
Men hvordan havnet din venns dagbok hos moren til den skrulla?
Adrians ting havnet hos Veronica, så havnet dagboka hos Sarah Ford.
Hvordan havnet Adrians ting hos den skrulla?
Veronica. Jeg kommer til det nå.
"Kjære Tony. Jeg skriver til deg fordi Veronica og jeg -
- er kommet til å stå hverandre nær. Vi har inngått et forhold.
Du ville sikkert fått høre om det, så vi ville fortelle det selv.
Vennskapet ditt betyr svært mye for oss."
Kjære Adrian. Ingen fare! Det gjør meg absolutt ingenting.
Når traff du ham sist?
For tre måneder siden. Han satt der, det var derfor jeg ville møtes her.
Han skulle dra til Chislehurst.
- Hvordan virket han? - Glad til sinns.
Lykkelig. Seg selv lik.
Kanskje enda mer.
Da vi sa farvel, sa han at han var forelsket.
Hvordan gjorde han det?
- Barberblad i badekaret. - Herre min.
Han visste hvordan man gjør det. Diagonalt.
Skjærer du rett over, svimer du av og blodet stopper.
- Han var grundig. - Kanskje man drukner.
Nei, det kommer på andreplass.
Adrian ville ha førsteplassen.
Er ikke det som grekerne?
Nei, da er det giftkjeks.
Mer typisk for romerne. Å åpne blodåren.
- Jævlig imponerende. - Ja.
Eller tragisk sløseri.
Hva tror du det står i dagboka?
Aner ikke, men den er min.
Det er ganske rørende at du er så sta.
Det er vel sånn man unngår å bli tøvete i din alder.
Jeg hadde nok reagert sånn da vi var yngre også.
Husker du au pair-jenta vi hadde? Den svenske.
Jeg fant hennes dagbok en gang. Og jeg...
Jeg leste den. Vet du hva det sto?
"Jeg arbeider for ei skikkelig hurpe."
"Mannen er snill, men ser på rumpa mi."
Du burde ha sagt noe, da hadde vi kvittet oss med henne.
Det var ikke det jeg ville fram til.
Det er sent.
Din berusete eks må vel ikke kjøre med livet som innsats?
- Litt svinn må man regne med. - Enn andres da?
Du får ikke overnatte.
- God natt, da. - Vent. Jeg må spørre om noe.
Hvorfor gikk du fra meg?
- Vær ærlig. - Tony...
Si det, nå.
Var det min feil?
Er du sint for dette med Veronica?
Jeg bryr meg ikke om Veronica.
Så ille var det vel ikke?
- God natt, Tony. - God natt.
Hei, gamle venner. Skal vi møtes og spise lunsj?
- Tony Webster! - Colin Simpson!
- Alex! - Så koselig. Sett deg der.
- Sikker? - Ja da, bare sett deg.
- Vil du ha te? - Dere er som før. Ja takk.
Kan vi få en kopp te til?
Jøye meg, for et fjols! Hva så du i henne egentlig?
- Både du og Adrian. - Hun var jo veldig gåtefull.
Ironisk nok var det via deg de traff hverandre.
- Hvem da? - Adrian og Veronica.
Nei, Adrian traff Veronica gjennom hennes bror, Jack.
Ønsketenkning!
- Adrian og Jack gikk på Cambridge. - Det var ikke sånn de møttes.
Det var din feil at de ble sammen.
Du kom hit med din hjertens kjær og møtte oss.
Ivrig etter å vise fram ditt livs kjærlighet.
Jeg kunne ha sverget på at de møttes gjennom Jack.
Du burde bla i albumene dine. Du tok jo alltid bilder.
Jeg antar de ble ansett som overflødige.
Det var synd.
- Har du prøvd å kontakte henne selv? - Hvordan?
Der var hun ikke. Prøv med "Jack".
- Oi sann. - Det var mange.
- Klikk der. - På den?
Det er jo han! Ja visst.
- Hvor i huleste er han? - Cricket.
Tennis.
- Hvem er det? - Aner ikke.
Han ser like selvgod ut som alltid.
- Vil du skrive noe? - Er ikke det å overdrive?
Det ville være uhøflig å la være.
- Kommuniserer folk virkelig sånn? - Jeg gjør det.
Gjør du?
Jeg fant ei dame fra studietiden jeg ikke hadde sett på 40 år.
Vi møttes og fant virkelig tonen.
Det er en velsignelse for oss enkemenn.
- Sånn. Sendt. - Ferdig.
- Hva skjedde? - Velkommen til 2000-tallet.
- Fortell hvordan det går. - Det skal jeg.
- Ikke bli for opphengt i det. - Innsiktsfull som alltid.
Henrik 8. Har vi et lysende hode -
-som kan beskrive den tiden?
Det var en urolig tid. Det var en veldig urolig tid.
Liker du ikke festen?
Du er kommet til Anthony Webster. Jeg kan ikke svare nå.
Legg igjen beskjed etter pipetonen, så ringer jeg så snart jeg kan.
Hallo. Det er Veronica Ford.
Jeg har mottatt all korrespondansen din.
Broren min har fortalt at du vil møtes og diskutere min mors dødsbo.
Jeg er i byen i formiddag.
Vi ses på Wobbly Bridge klokka ni.
Pokker!
Er du...?
Er du sikker?
Anthony, da!
- Du sa at det ikke føltes riktig før. - Det gjorde det ikke da.
Føles det riktig nå, da?
Jeg vet ikke.
Du er ganske feig.
Veronica?
- Hei, Anthony. - Du ser godt ut.
Du er skallet.
Da er jeg ikke alkoholiker.
- Tror folk at du er alkoholiker? - Nei.
Jeg har lest at det er noe i alkohol som gjør at håret ikke faller av.
- Skal vi gå og sette oss et sted? - Hvor da?
Hvor som helst. Jeg er ikke vanskelig, som du vet.
- Vil dere bestille nå? - Peppermynte-te.
- Hva slags kaffe har dere? - Vår egen blanding.
- Fra brenneriet i Herne Hill. - Jøss.
- Vi tuller ikke. - Da tar jeg en macchiato.
- Enkel eller dobbel? - Enkel.
Egen blanding. Imponerende greier.
Det var trist å høre om din mor.
Ja.
Som du sikkert vet, -
-testamenterte hun noe til meg.
Da jeg snakket med advokaten hennes, -
- ble jeg fortalt at det var ei dagbok skrevet av Adrian.
- Jeg har ikke dagboka. - Unnskyld?
- Jeg brente den. - Den tilhører jo meg!
- Den tilhører ikke noen. - Hør her!
Dyreparken ligger nord for elva!
Helt utrolig.
Jeg har i det minste rett til å få vite hva som sto i den.
Juridisk sett, ja.
Moralsk sett, nei.
Begriper du hvor opprørende det var etter så mange år -
-å få et brev fra din mor?
Jeg er ikke ansvarlig for min mors handlinger.
Som testamentsfullbyrder er du faktisk det!
- Hva er dette? - Det virker som du trenger noe å lese.
- Far vel, Anthony. - Beklager at jeg hevet stemmen.
Hei.
- Beklager. - Det tok ikke fem minutter.
Fryktelig mye kø. Jeg beklager virkelig.
- Er tiden inne? - Nei, dette er bare en spøk!
- Unnskyld. Dumt spørsmål. - Har du hørt fra mor?
Nei, jeg ringte. Hun satt i møte, så jeg la igjen beskjed.
Sånn. Da drar vi.
- Jeg må kaste opp, far. - Må du kaste opp?
Alt er bare så jævla idiotisk.
Genene våre er jo ille nok:
- Arbeidsnarkoman, surpomp, gærning. - Du er ingen surpomp.
- Jeg mente deg! - Jeg vet det. Du må slappe av.
Det er lett for deg å si. Ring mor.
- God dag, jeg heter Emma. - Tony og Susie.
- Hvordan går det? - Vi er litt i ulage.
- Far, da! - Da venter jeg utenfor.
- Ok? - Hvor skal du?
Vil du ikke at jeg skal gå ut? Skal jeg bli, gå, ringe mor?
Ja.
Da gjør jeg det.
"Kjære Adrian og Veronica.
Hei, di hurpe, her får du et brev.
Jeg ønsker dere hell og lykke. Dere har sannelig fortjent hverandre.
Måtte det bli så intenst -
- at dere skader hverandre permanent.
Jeg håper nesten dere får barn. Tiden vil ta sin hevn.
Neste generasjon skal få lide og alt det der.
Men det ville være urettferdig å nære slik uvilje -
-mot deres giftige lenders frukt.
Adrian, har du ikke fått snøret i bunn ennå, bør du gjøre det slutt.
Da vil hun straks komme løpende med våt truse og kondomer.
Det fungerte i alle fall for meg.
Veronica kommer til å manipulere deg. Moren advarte meg om henne.
Du burde faktisk undersøke hvordan det er med moren."
For en kvinne
Tony! Hvor er hun?
Det går bra med henne. Hun er her borte.
Hva var problemet?
Det var bare falsk alarm.
Jeg forstår ikke.
- Det forventer ingen heller. - Jeg er ikke helt bortreist.
- Stopp bilen. - Ja vel.
Hun må kaste opp.
Så, så.
Få det ut.
- Hvor går det med henne? - Fint.
- Vil du ha skyss hjem? - Jeg tror jeg blir her.
- Burde jeg også bli her? - Det er opp til deg.
- Jeg har møtt Veronica. - Gratulerer!
Hun har nesten ikke forandret seg, fremdeles like forunderlig kul.
Vær så god. Du sikler.
- Jeg vil vise deg noe. - Hva da?
- Hva er det? - Åpne det.
Det er jo helt grusomt.
- Har du skrevet det? - Hun gikk, jeg fulgte etter.
- Hva gjorde du? - Ikke forfulgte, altså...
- Er det bilnummeret? - Ja, men jeg ville bare...
Å følge etter og notere bilnummer er personforfølgelse.
- Gi deg. - Jeg mener alvor.
Du kan pådra deg kontaktforbud.
- Jeg ville be om unnskyldning! - Slettes ikke.
Du ville høre at du er fantastisk og akkurat som før.
At hun har tenkt på deg i alle år, kikket på stjernene og lurt på...
- Det er ganske patetisk. - Du sparer ikke på kruttet.
Vet du hva som slår meg?
Du ser ikke det som er rett foran nesen din.
Som hva da?
Som datteren din, som ligger der og holder på å bli sprø.
Du sa jo det gikk fint!
Nå må du klare deg på egen hånd.
Gud, altså!
- Kom igjen. - Jeg danser ikke, Tony.
Det gjør godt for sjelen.
Nå holder det!
Det holder! Fredag går vi på puben.
- Hva driver du på med? - Nei, men, hei!
- Jeg så deg og... - Og hva da?
Jeg kjørte forbi, så deg og tenkte at...
Ikke følg etter meg.
- Det gjorde jeg ikke. - Du løp etter meg.
Småjogget.
- Hva vil du? - Da jeg leste brevet...
Det var ikke ment å innlede en samtale.
Kan jeg spandere noe å drikke? Så skal du slippe å se meg igjen.
- Hva er det? - Kortet mitt.
Det vet jeg, men hva jobber du med?
Jeg har en butikk. En veldig liten en.
Jeg selger sjeldne, brukte kameraer. Leica.
- Kan du leve av det? - Ja, men jeg er pensjonert, så.
- Nå? Kaffe eller et glass? - Er dette for å slutte sirkelen?
Det vet jeg ikke, men det kan jo neppe skade.
Jeg kan ikke ta et glass med deg akkurat nå.
- Men kanskje en annen gang. - Flott!
Fantastisk. Når det måtte passe!
- Hvem elsker "Simpsons"? - Jeg!
"Downton Abbey"? Det har jeg aldri sett.
Er alt i orden?
- Jeg må gå på toalettet. - Ok.
- Jobber hun på søndager? - Jeg vet ikke.
- Det er hun slettes ikke. - Hva heter hun nå igjen?
- Jeg vet ikke. - Jo visst.
Fine merker.
- Ja. - Så mange du har. Får jeg se?
Kjempefine! Jeg er også Stones-fan.
Skal du ikke fortelle hvor du kjøper dem?
Har du en favoritt?
Det. Det var vel veldig dyrt?
Det kjøpte du her om dagen. Ikke sant, Adrian?
Hyggelig å hilse på deg, Adrian. Kjempefine.
- Ha en fin dag. - I like så.
Ta Dobsons selvmord.
Vi fikk høre at Dobson begikk selvmord da kjæresten hans ble gravid.
Måtte det bli så intenst -
- at dere skader hverandre permanent.
Jeg håper nesten dere får barn. Tiden vil ta sin hevn.
Hva er det du leser? Zweig?
Du har kommet deg gjennom hele alfabetet. Ikke mange igjen.
Er du gift?
- Ikke gift. - Aldri vært det heller?
Alltid like gåtefull.
Jeg er fraskilt, i tilfelle du lurte.
- Nei, men det var trist å høre. - Tvert imot.
Vi er lykkelig skilt. Vår beste beslutning.
Hun...
Margaret beskyldte meg nylig for å ha bygd et tempel til din ære.
Butikken. Da jeg sa at du ga meg min første Leica.
Hva sa du da?
Hei, Tony.
De går på samme svangerskapskurs som datteren min.
Gravide lesber.
Herre min! Hva blir det neste?
Datteren min er 36 år, forresten.
Bortsett fra en tøvete beslutning om å få barn helt på egen hånd, -
- jobber hun i PR-bransjen, hva nå det vil si.
Takk for teen, Tony. Jeg må rekke en avtale.
- Er du...? Sa jeg...? - Nei, spis kaken din.
Er det fordi jeg bare prater om meg selv?
Forleden, etter at vi møttes, gikk jeg på puben.
Jeg traff Adrian.
Både Adrian og du betyr mye for meg.
Jeg vil bare si at det fæle brevet mitt ble skrevet i affekt.
- Det var sjokkerende å lese det igjen. - Må vi virkelig snakke om dette?
Jeg forventer ikke at du gir meg Adrians dagbok.
Er den brent, er det greit. Hvis ikke...
Den ble skrevet av din sønns far og tilhører deg.
- Nå holder det. - Jeg forstår at det må ha vært tungt.
Det vet du ingenting om.
Nei, det er sant.
Oi sann!
Han der.
Han med fælt skjegg?
Straks tilbake.
Hei.
Var det noe?
- Chips? - Nei takk.
De skulle være skåret for hånd, -
-men det er de slettes ikke.
- Ikke ta det ille opp... - Jeg skal prøve.
Jeg vet ikke hvorfor, men en i gruppen føler seg utrygg siden du er her -
-igjen.
Det var ikke meningen. Da går jeg.
Kan jeg spørre hvem du er?
- Tony Webster. - Ben.
- Kan jeg slå meg ned? - Ja visst.
Jeg var venn med Adrians far og har tatt opp kontakten med moren.
- Da forstår du. - Vi gikk på universitet sammen.
Du ser mye yngre ut enn Adrians mor.
Hyggelig sagt. Jeg håpte å treffe henne her.
- Treffe hvem da? - Veronica. Adrians mor.
Du skjønner nok at jeg ikke kan prate om klienter. Jeg har taushetsplikt.
Men hvis du kjenner familien, henger det ikke på greip.
Veronica er Adrians søster.
Moren deres -Sarah - døde for et halvt år siden.
- Hvordan virket han? - Glad.
Lykkelig. Seg selv lik.
Bare enda mer.
Da vi sa farvel, sa han at han var forelsket.
Du lar vel ikke Veronica slippe unna med alt?
Unnskyld?
Ikke la henne slippe unna med alt.
Er alt i orden, da?
De ser ut til å ha det fint sammen.
- Du gjør åpenbart en god jobb. - Vi gjør så godt vi kan.
Lykke til, alle sammen.
Nå går jeg tilbake til de andre.
- Legg igjen beskjed etter pipetonen. - Margaret, det er meg igjen.
Nå skjer det. Hvor er du?
- Hvordan har dagen din vært? - Dagen min?
Ja, hva har du gjort?
Jeg dro til Highgate, for å møte en gammelkjæreste fra studietiden.
Vi har tatt opp kontakten igjen.
- Men hun var ikke der. - Hvor da?
- Hjemme. - Hva gjorde du der?
- Jeg dro dit for å treffe henne. - Men hun var ikke der.
Jeg ventet utenfor en stund, og ved T-banestasjonen.
- Du er hennes plageånd. - Nei.
- Jo. - På ingen måte. Nåvel.
Det ble slutt mellom oss, på universitetet.
Like etterpå ble hun sammen med min beste venn.
Jeg skrev et veldig stygt brev til begge to.
Jeg trodde at de fikk et barn -
- rett før min beste venn begikk selvmord.
Men barnets mor var ikke min ekskjæreste, men moren hennes!
Jeg kan ikke tro annet enn at det var mitt fæle brev -
-som drev vennen min...
- Hei igjen, Tony. Emma. - Hei, Emma.
- Hvordan går det? - Vi holder ut.
Jeg skal bare kjenne på hodet.
Nei, far. Bli her.
En liten stund.
Du kan holde meg i hånden.
Hva er det som skjer?
- Jeg vet ikke hva som skjer. - Alt ordner seg.
- Hvorfor sier ingen noe? - Det går helt fint.
Snart ferdig, æresord.
Susie, du har fått et barn. Gratulerer!
Hvorfor skriker han ikke? Han skriker ikke.
- Ser du noe? - Han har det bra.
- Hvorfor skriker han ikke? - Hun spør hvorfor han ikke skriker.
Jeg er så stolt av deg.
Jeg vil se ham.
- Skal du hilse på mor? - Der er han jo.
Den er glohet.
- Du trenger ikke bli her. - Men det vil jeg.
Susie var veldig imponert over deg.
Jeg er ikke helt overflødig i familien ennå.
- Det har jeg aldri påstått. - Ikke?
- Hvor skal du? - Du skal få være i fred.
Kanskje du vil vite, men antagelig ikke, -
- at jeg hadde tenkt å be deg om unnskyldning.
For at jeg har vært ufølsom, kjedelig og en sann plage.
Jeg håper det ikke er for sent.
Vi skal jo egentlig ikke komme med slike erklæringer mer, -
- men du og Susie er de to viktigste personene i livet mitt.
Skilt eller gift - det spiller ingen rolle.
Det var det.
Uansett hva du måtte tro, -
- kan jeg forsikre deg om at jeg forsøker.
Hva er galt med klokka?
Den har stoppet.
Kom igjen, da, baby.
Nå skal vi få deg hjem.
Hvor ofte forteller vi vår egen livshistorie?
Hvor ofte justerer vi, skjønnmaler og klipper bort noe?
Jo lenger livet varer, -
- desto færre kan si at det ikke er livet vårt, -
- men en historie vi fortalte om livet vårt.
En historie om livet vårt vi fortalte til andre, -
-men mest til oss selv.
Hei, står til? Går det bra?
- Ja. - Vil du ha kaffe?
Ja...
Takk. Kan du skrive under? Jeg skal bare...
Takk.
- Supert. Takk. - Selv takk.
Lunsj snart? M.
"Jeg har fundert litt på nostalgi og hvorvidt jeg lider av det.
Jeg er nok nostalgisk.
Jeg tenker på tiden med Margaret og på Susies første år.
Skolekamerater.
Ei jente som danser for én gangs skyld.
En hemmelig gest under blåregnen.
Jeg tenker på Adrians definisjon på historie.
Jeg tenker på alt som har skjedd i livet mitt -
- og på hvor lite jeg har latt skje.
Jeg som verken vant eller tapte.
Som unngikk å bli såret og kalte det overlevelsesevne.
Jeg tenker på hvordan livene våre ble flettet sammen -
-og fulgte hverandre en stund.
Når jeg nå tenker tilbake på den korte perioden, -
- blir jeg mer rørt enn jeg trodde var mulig.
Jeg beklager at jeg ikke vet noe om livet ditt siden da.
Du kunne sikkert ha lært denne tosken en hel del.
Det har du kanskje også gjort."
- Hei! - Her kommer vi!
Så artig. Hei, Joshua!
- Hils på pomp. - Hei, pomp!
Det er deg. Det har mor og jeg bestemt siden du er en surpomp.
- Hvordan går det? - Bra.
- Svangerskapsgruppa hilser. - Så hyggelig.
Vi hadde en flott lunsj og sammenlignet skadene.
- På skjeder og sånt. - Hold deg for ørene, Joshua.
Du er en enestående, ung mann.
Har du pratet med mor?
Tekst: Håkon J. Wikeland Medietext